Számtalanszor hallottam beszélgetések közben Mályi nevét, gyülekezeti kirándulások, gyermektáborok vagy presbiteri konferenciák, lelkészértekezletek összefüggésében. Most végre én is itt vagyok, bár nem csoporttal, hanem egyedül, és nem egy hetet, csak néhány órát töltök el a Miskolc szomszédságában fekvő, négyezer lelket számláló község szélén található – a Tiszáninneni Református Egyházkerület tulajdonában álló – Mécses Szabadidő- és Továbbképző Központ üdülőjében.
Fehér vitorlát látok elúszni a fák takarásában, miközben belépek a főbejáraton. A ház le sem tagadhatná származását: a kétemeletes épület a hetvenes évek végén pártüdülőként látta meg a napvilágot a felhagyott bánya üregében létrejött mályi Öreg-tó partján. Bár már dübörög a nyári szezon, a száztíz személyes üdülő szokatlanul csendes. Az ok: kisebb javítási munkák miatt azon a héten nem fogadtak szállóvendégeket.
ANGLIÁBÓL BORSODBA
A masszív, emeletes kockaépület földszinti előterében még légkondicionálás nélkül is elviselhető a kánikula. Itt beszélgetünk az üdülőt vezető Hobora Erzsébettel és férjével, Gáborral, a gondnokkal.
– Három éve vettem át az irányítást, előtte Angliában éltünk tizenkét évet – tekint vissza Erzsébet. – Éttermet vezettem, Gábor pedig egy nyolcvanlakásos társasház gondnoka volt – részletezi. Ezek alapján nem áll tőlük távol a Mályiban végzett feladat sem, talán ezért választotta őket a Tiszánneni Református Egyházkerület a korábbi igazgató, Szabolcsik Istvánné nyugdíjba vonulása után a megüresedett állásra jelentkezők közül. A miskolci házaspár hazatérésük után költözött Mályiba.
Munkájuk nem ismeri a nyolcórás beosztást, Gábor reggel 5-kor váltja le az éjjeliőrt, felesége egy órával később érkezik. Este nyolc óra előtt szinte sosem érnek haza, igaz, mindössze három percre laknak a Mécses Központtól.
![Hobora Erzsébet és Gábor F. Zelenka Attila](/media/images/pal1040-2aa4c66796_optimized.width-1280.jpg)
PÁRTÜDÜLŐBŐL LELKI KÖZPONT
A Mécsest 1978-ban kezdték el építeni az egykori kavicsbányában létrejött, 0,32 négyzetkilométeres bányató partján, amely a vármegye „Kis-Balatonjaként” vált ismertté. Az építkezés két ütemben zajlott, 1980-ban adták át a százharminc személyes ingatlant, amely üdülője és továbbképző központja volt a megyei tanácsnak, később kollégiumként is üzemelt. – Vendégeink közül többen megjegyezték, korábban jártak már nálunk – mondja a gondnok.
A rendszerváltozás után az épület alapítványi tulajdonába került, állapota leromlott, majd csaknem két évtized után, 2009-ben vásárolta meg azt és a mellette fekvő telket a tiszáninneni egyházkerület, hogy továbbképző és szabadidőközpontot hozzon létre ott.
Hobora Gábor felidézi: a szükséges felújítási munkákat eleinte apránként végezték saját, illetve egyházkerületi forrásból, így korszerűsítették a konyhát, a vizesblokkokat, és szereltek fel új nyílászárókat. Az első nagyobb renoválást tavaly végezték, a mostani szünetre e munkálatok tökéletesítése miatt volt szükség.
A vezetőtől megtudom azt is, hogy a szomszéd telekre faházas szállásokat tervezett az egyházkerület, a tavalyi felújításra elnyert pénzből akár azt is megvalósíthatták volna, de végül az épület felújítása mellett döntöttek. – Öreg az üdülő, korábban hetente tört el egy-egy vízcső vagy volt áramszünet, akadozott a fűtés – sorolja a gyakran tapasztalt hibákat az igazgató.
A Mécses Központ egész évben nyitva tart, mert konyhája hétfőtől vasárnapig üzemel, egy közeli idősotthon lakóinak nyújtanak napi háromszori étkezést; aki igényli, szintén kérhet ellátást.
![Mécses Szabadidő- és Továbbképző Központ F. Zelenka Attila](/media/images/dji0011-4846f824e6.width-1280.jpg)
EGY HÉT, EGY GYÜLEKEZET
Bár a központ az év minden napján üzemel, ősztől nyárig leginkább hétvégi, néhány napos konferenciák, találkozók helyszínéül szolgál, de ahogy elkezdődik a nyári szünet, beindul a nagyüzem. Egymásnak adják a kilincset a kiránduló osztályok, gyülekezeti csoportok, gyermek- és ifjúsági táborok résztvevői – jellemzően öt-hat napot töltenek Mályiban, és közülük sokan visszajáró vendégek. Emiatt családként vagy egyénileg nehéz szobát foglalni az üdülőben, de a kialakuló tendencia miatt elképzelhető, hogy változtatnak majd a jelenlegi rendszeren.
– Szomorú tapasztalatunk a gyülekezeti csoportok létszámcsökkenése. Például az egyik, korábban rendre százhúsz fővel érkező gyülekezet most csak nyolcvan emberrel jött. Hasonló a csökkenés aránya a kisebb létszámú csoportokban is – osztja meg észrevételét az igazgató. Ez azért is aggasztó, mert Mályiba azért jönnek a gyülekezetek, hogy „egyedül” pihenjenek. Egy éjszaka a Mécsesben teljes ellátással 14 900 forintba kerül.
– Nem szeretek vegyíteni gyülekezeteket, vagy gyülekezetek mellé egyéni családokat elszállásolni, mert volt már ebből problémánk. A család pihenni jön hozzánk, de a nyugalmukat zavarhatja például az éjszakába nyúló beszélgetés vagy dicsőítés – ismeri el Hobora Erzsébet. – Volt, hogy éjjel kettőkor kérte meg a családfő az őrt, hogy küldje el aludni a hozsannázó reformátusokat, de az őr visszautasította a kérést, mondván, nem teheti meg – említ példát a közelmúltból Hobora Gábor. – Jobb a békesség – teszi hozzá a felesége.
Az „egy hét, egy gyülekezet” elvet az előző vezetőség honosította meg, a csoportok pedig megszokták, és sokan emiatt is választják a Mécsest.
HÉT HÓNAP
Az biztos, hogy a Mályiba érkező csoportok ettől az évtől kezdve sokkal komfortosabban érezhetik magukat, köszönhetően a tavaly ősszel kezdődött és idén júniusban befejezett felújítási munkáknak, amelyek érintették a gépészete, a villanyvezetékeket, valamint a szobák elrendezését is.
– Egységesítettük a szobáinkat, mert bár mindegyikben volt mellékhelyiség és zuhanyzó, de legtöbbször külön helyiségben, illetve volt olyan szobánk, ahol egy légtérben állt a tusoló a vendégtérrel. Ajtó- és faláthelyezéssel megoldottuk, hogy a vizesblokk mindegyik szobában különálló helyiségben legyen – magyarázza Gábor. – Közben tégláig bontottuk a falakat, új beltéri ajtókat, új ágyakat, matracokat vettünk, minden szobát klimatizáltunk – veszi át a szót Erzsébet.
![Mécses Szabadidő- és Továbbképző Központ F. Zelenka Attila](/media/images/pal1132-d697ecbbc1_optimized.width-1280.jpg)
A felújítás áldozattal is járt: jelenleg csak azokat a szobákat adják ki, amelyek megújultak, néhány helyiség, köztük a nagyobb szobák, amelyekben emeletes ágyakon akár tizenketten is elalhattak, még várják az újjászületést. Emiatt most a száztíz személy helyett csak hetvenet tudnak egyszerre vendégül látni.
SZÁZADELŐS HANGULAT
Vendéglátóimmal körbejárjuk az üdülőt, helyünket a tűzvédelmi oktatásban részt vevő munkatársaknak adjuk át. Először az ebédlőt nézzük meg, ahol akár százharmincan is étkezhetnek egyszerre, mondhatni századeleji hangulatban.
A hangulatot pedig a két falat is betakaró, fehérre mázolt, mintegy százhúsz éves bútorzat adja, amely eredetileg a miskolci Trillhaas, később Rácz cukrászdában állt. A vendéglátóipari egységet 1951-ben államosították, berendezése a hatvanas években került a Magyar Kereskedelmi és Vendéglátóipari Múzeum tulajdonába. A bútort Budapestre szállították, majd a rendszerváltozás után Miskolc visszakapta, eredeti helyén állították fel újra. Innen került annak az alapítványnak a tulajdonába, amely az egykori pártüdülőt is birtokolta, az egyház pedig a bútorzatot az épülettel együtt megvásárolta. A hófehér szekrénysor még ilyen állapotában is impozáns, megérdemelne egy teljes restaurálást.
![Mécses Szabadidő- és Továbbképző Központ F. Zelenka Attila](/media/images/pal1206-73d3133893_optimized.width-1280.jpg)
IDŐUTAZÁS
A most nyáron befejezett felújítás az első és a második emeleti lakószobákat érintette, a földszinti folyosó, illetve az onnan nyíló irodák, kisebb és nagyobb termek még a nyolcvanas évek hangulatát idézik.
A lambériaborítású folyosó ma is olyan, mint negyven éve, innen nyílik a könyvtárnak nevezett helyiség, amely most egy húsz-harminc személyes előadóterem, a falon futó könyvesszekrényben keveredik a kommunista és a református irodalom: Rákosi Mátyás visszaemlékezései mellett Joachim Jeremias Jézus példázatai című könyvét találom, A Biblia a modern ember kezében című értekezés A népesedés és a népesedéspolitika című tanulmánnyal osztozik egy vitrinen. – Ezek még a megyei tanács időszakából itt maradt „kincsek” – mondja ki a nyilvánvalót Gábor. Megtudom, hogy az épület eredeti tervrajzait, illetve más vállalati üdülők terveit is megtalálták már a hagyatékban.
Benyitunk egy másik helyiségbe is, a múlt illata itt is betölti a levegőt. A százhúsz személyes nagy előadó olyan, mint egy hatalmas osztályterem: a rövidebb falon két hatalmas krétatábla, előtte asztal, mellette pedig a terem ékessége: egy, az 1800-as évek végén, Bécsben készült Pallik & Stiasny zongora, amelyet adományba kapott a Mécses, és amelynek a felújításáért is tettek már lépéseket. A harmadik, hatvan ember befogadására alkalmas előadó hangulatában, berendezésében hasonlatos az első kettőhöz, különlegessége, hogy annak idején itt tekintették meg a párt oktatófilmjeit „az elvtársak”, a vetítőgép és a vászon helye még ma is látható.
A felújítás második üteme véget vet majd az időutazásnak, amelynek nem mindenki örül. – Volt olyan vendégünk, aki jelezte, nem bánta volna, ha minden marad a régi, mert annak olyan jó volt a hangulata. Igaza van, de nagyon kevés embernek imponál a retró – ismeri el Gábor.
![Mécses Szabadidő- és Továbbképző Központ F. Zelenka Attila](/media/images/pal1156-d029afb657.width-1280.jpg)
2016-ban két ezüst úrvacsorai kelyhet adományozott az egyházkerület és a Sárospataki Református Kollégium Múzeuma a Mécses Központnak. A XVIII. és XIX. században készült ezüst edényeket előtte teljeskörűen felújították, újraezüstözték. A két kehely a Covid-időszakig szolgálta a gyülekezeteket az üdülőben, a vírushelyzet hozta kiskelyhes időszak óta csak a lelkipásztorok veszik magukhoz a sákramentumot a segítségükkel.
AZ EMELETEN
Az első emeleten Gábor megfogalmazása szerint a múlt találkozik a luxussal. A lépcső tetejére érve megértem, miről beszél. A folyosó bal oldalán felújításra váró szobákat találunk, közöttük az említett emeletes ágyasokat is, amelyekhez a legnagyobb terasz jár, és amelyek fürdőszobájában meglepő módon kádat találok. – Ezeket csak úgy hívtuk, lakosztályok – mondja viccesen Erzsébet.
A fel nem újított folyosó végéből nyílik a szalon, faborítású falaival, biliárdasztallal, süppedős foteljeivel szolgálta az előző rendszer vezetőinek kényelmét. Ma inkább raktár. Magunk mögött hagyjuk a múltat, végigsétálunk a felújított, klimatizált folyosón, benyitunk a szobákba is. Az ódon illatnak nyoma sincs, új ágyak, új matracok, a kor kívánalmainak megfelelően kialakított és berendezett fürdősarok fogadja a betérőket, a polcon Biblia. Egyedinek hatnak a mennyezeti lámpák. Ezek jól rímelnek a lobbiban lévő negyvenéves világítótestekre.
A tó felé néző szobák mindegyikéhez műfűvel borított erkély tartozik. Gábor arról is tájékoztat, hogy a helyiségek hőmérsékletét a lakók is tudják szabályozni. A folyosón lévő tizenhét két-három ágyas szoba közt akadnak olyanok is, amelyek összenyithatók, hogy a nagyobb családok is kényelmesen elférjenek.
Végigjárjuk a második emeletet is, amely szinte a lenti tükörképe, a tó felé néző szobák itt is erkélyesek. A felújításra váró oldalán, akárcsak az elsőn, szintén található egy különleges helyiség, amely régen talán bár volt, a jövőben wellnessrészlegként születhet majd újjá a tervek szerint.
MEDENCE, STÉG, HARANGLÁB
Túránkat a hatalmas udvaron folytatjuk. Elsétálunk egy kis medence mellett, amely leginkább a gyermekek számára nyújt felüdülést a kánikulában, a nagyobbaknak pedig ott az Öreg-tó, ahová közvetlen kijárást, saját stéget, vízibiciklit és kajakot is ad a Mécses. Üröm az örömben, hogy a stég az önkormányzati strand területén áll, ahová belépőt kell fizetniük a strandolóknak, a református üdülő vendégeinek kedvezmény jár.
Két vitorlásklub is működik a tó partján, választási lehetőséget kínálva azoknak, akik nem izom-, hanem szélerővel szeretnék szelni a habokat. Tovább sétálva néhány kisebb szobrot veszek észre a fűben, emberalakok, arcok lehettek egykor, de az időjárás már elbánt velük. Tőlük nem messze termetes udvari tűzhely magasodik, ideális szalonnasütő- és bográcsos hely, a gyülekezetek, táborozók is gyakran használják, mellette két lengőtekepálya.
A parkoló egyik sarkát impozáns harangláb foglalja el, rajta száz-százötven kilós harang. Gábor kongat is vele néhányat, amint a gyülekezetek is gyakran megszólaltatják alkalmaik előtt. Hangja messze száll, és a strandolók kacajával keveredik.
![Mécses Szabadidő- és Továbbképző Központ F. Zelenka Attila](/media/images/pal1222-a18c08b2d3_optimized.width-1280.jpg)
– Nagyon szeretek itt dolgozni, ellátni a vendégeket – jelenti ki az igazgató. – Persze néha elfáradok, mert amikor száz emberről kell gondoskodni, az próbatétel. De kedvelem, sokkal jobban, mint a semmittevést – fűzi hozzá. A házaspár azért dolgozik, hogy a Mécsesben lakó gyülekezeteknek ne legyen gondjuk semmire, és valóban elcsendesedhessenek.
A cikket elolvashatják a Reformátusok Lapjában is, amelyben további érdekes és értékes tartalmakat találnak. Keressék a templomokban és az újságárusoknál!