„Erőt ad a megfáradtnak, és az erőtlent nagyon erőssé teszi... De akik az Úrban bíznak, erejük megújul...” Ézs 40
1 Vigasztaljátok, vigasztaljátok népemet! – mondja Istenetek. 2 Beszéljetek szívhez szólóan Jeruzsálemmel, és hirdessétek neki, hogy letelt rabsága, megbűnhődött bűnéért, hiszen kétszeresen sújtotta az Úr keze minden vétkéért. 3 Egy hang kiált: Építsetek utat a pusztában az Úrnak! Készítsetek egyenes utat Istenünknek a kietlen tájon át! 4 Emelkedjék föl minden völgy, süllyedjen le minden hegy és halom, legyen az egyenetlen egyenessé és a dombvidék síksággá! 5 Mert megjelenik az Úr dicsősége, látni fogja minden ember egyaránt. – Az Úr maga mondja ezt. 6 Egy hang szól: Kiálts! Én megkérdeztem: Mit kiáltsak? Minden test csak fű, és minden szépsége, mint a mezei virágé. 7 Elszárad a fű, elhervad a virág, ha ráfúj az Úr szele. – Bizony, csak fű a nép! 8 Elszárad a fű, elhervad a virág, de Istenünk igéje örökre megmarad. 9 Magas hegyre menj föl, ki örömhírt viszel a Sionnak, harsány hangon kiálts, ki örömhírt viszel Jeruzsálemnek! Kiálts, ne félj! Mondd Júda városainak: Itt van Istenetek! 10 Az én Uram, az Úr jön hatalommal, karja uralkodik. Vele jön szerzeménye, előtte jön, amiért fáradozott. 11 Mint pásztor, úgy legelteti nyáját, karjára gyűjti a bárányokat, ölébe veszi őket, az anyajuhokat szelíden terelgeti. 12 Ki mérte meg markával a tenger vizét, ki mérte meg arasszal az eget? Ki mérte meg vékával a föld porát, ki tette mérlegre a hegyeket, és mérlegserpenyőbe a halmokat? 13 Ki irányította az Úr lelkét, ki volt tanácsadója, aki oktatta? 14 Kivel tanácskozott, ki világosította fel őt? Ki tanította meg a helyes eljárásra, ki tanította tudományra, és ki oktatta értelmes cselekvésre? 15 A népek olyanok előtte, mint egy vízcsepp a vödörben, annyit érnek, mint egy porszem a mérlegserpenyőn, a szigetek egy homokszemnek számítanak. 16 A Libánon fája nem elég a tűzre, állata nem elég az égőáldozathoz. 17 A népek mind semmik előtte, puszta semmiségnek tartja őket. 18 Kihez hasonlíthatnátok az Istent, és hogyan készíthetnétek el képmását? 19 A mesterember bálványszobrot önt, az ötvös bevonja arannyal, és ezüstláncot forraszt hozzá. 20 Aki szegény ahhoz, hogy ennyit adjon érte, nem korhadó fát választ, ügyes mesterembert keres, hogy olyan bálványszobrot készítsen, amely nem inog. 21 Hát nem tudjátok, nem hallottátok, nem mondták el nektek a kezdetektől fogva, nem magyarázták el a föld alapozását? 22 Az, aki ott trónol a földkerekség fölött, ahonnan lakói csak sáskának látszanak, fátyolként terítette ki az eget, kifeszítette, mint egy lakósátrat. 23 Semmivé teszi a fejedelmeket, a föld bíráit megsemmisíti. 24 Alig ültették el, alig vetették el őket, alig vert gyökeret törzsük a földben, ő csak rájuk fúj, és kiszáradnak, elragadja őket, mint szélvész a pelyvát. 25 Kihez hasonlíthatnátok engem, kivel mérhetnétek össze? – mondja a Szent. 26 Tekintsetek föl a magasba, és nézzétek: ki teremtette az ott levőket? Kivezeti seregüket szám szerint, mindnyájukat név szerint szólítja; olyan hatalmas és erőteljes, hogy egy sem mer hiányozni. 27 Miért mondod ezt, Jákób, miért beszélsz így, Izráel: Rejtve van sorsom az Úr előtt, nem kerül ügyem Isten elé. 28 Hát nem tudod, hát nem hallottad? Örökkévaló Isten az Úr, ő a földkerekség teremtője! Nem fárad el, és nem lankad el, értelme kifürkészhetetlen. 29 Erőt ad a megfáradtnak, és az erőtlent nagyon erőssé teszi. 30 Elfáradnak és ellankadnak az ifjak, még a legkiválóbbak is megbotlanak. 31 De akik az Úrban bíznak, erejük megújul, szárnyra kelnek, mint a sasok, futnak, és nem lankadnak meg, járnak, és nem fáradnak el.
Bibliaolvasó Kalauz – Vad Zsigmond igemagyarázata
„Erőt ad a megfáradtnak, és az erőtlent nagyon erőssé teszi... De akik az Úrban bíznak, erejük megújul...” (29.31). Bízni ezt jelenti: ráhagyjuk magunkat Istenre, teljesen rátámaszkodunk életünk minden dolgában, személyes kapcsolatban vagyunk mennyei Atyánkkal, mint gyermekei, akiket számontart, néven szólít és gondja van rájuk. Pál apostol így tett bizonyságot: „Mindenre van erőm Krisztusban, aki megerősít engem” (Fil 4,13). A bizalom szoros rokonságban van a hittel és a hűséggel. Akik benne bíznak, soha nem csalódnak!
RÉ21 312 RÉ 312
Jézus Krisztus messiási küldetése | 753 | Én nem tudom, mért szeretett úgy minket
„… míg végül az egész megkelt.” Lk 13,18–21
18 Azután így szólt Jézus: Mihez hasonló az Isten országa, és mihez hasonlítsam? 19 Hasonló a mustármaghoz, amelyet fogott egy ember, és elvetett a kertjében, az pedig felnövekedett, és fává lett, úgyhogy az égi madarak fészket raktak ágai között. 20 Majd ismét szólt: Mihez hasonlítsam az Isten országát? 21 Hasonló a kovászhoz, amelyet fogott egy asszony, és belekevert három mérce lisztbe, míg végül az egész megkelt.
Az Ige mellett – Vladár Gábor igemagyarázata
(21) „… míg végül az egész megkelt.” (Lk 13,18–21)
Isten országának titkáról szól Urunk e kettős példázatban. A fává növekedő mustármag és a három mérce lisztbe kevert kovász nem valamiféle evilági növekedésről akar tanítani, hanem azt hirdeti, az Isten országa már elkezdődött. Erői, bár titokzatos módon, az emberi szem számra láthatatlanul, de már most itt működnek világunkban. Egyszer majd nyilvánvalóvá lesz a nagysága. Miként a mustármag nagy fává növekszik, és ágai között madarak fészkelnek, úgy találnak majd otthonra Isten országában a világ népei (vö. Dán 4,9.18; Ez 17,23; 31,6). Miként a három mérce lisztbe (vö. 1Móz 18,6) kevert kovásza nagy mennyiségű lisztet (kb. 39 liter!) süthető kenyértésztává keleszti, úgy formálja át Isten országa is ezt a világot. Mindez emberi manipuláció nélkül történik, hirdetve Isten titokzatos hatalmát. Vigasztaló és egyúttal intő beszéd is ez a mindenkori tanítványok számára. Vigasztaló, mert bár mind a mustármag, mind a kovász arányaiban kicsi a végeredményhez képest, végső célját mégis mindkettő minden bizonytalankodás nélkül eléri. De intés is, mert ha a „kicsiny nyáj” (12,32) azzal tölti idejét, hogy a létszámát nézegeti, és közben elveszíti misszionáló képességét, akkor nem tölti be Istentől kapott, világméretű hivatását.
![Január 27.](/media/images/jan.27..original.png)