„Ne hanyagold el a benned levő kegyelmi ajándékot…” 1Tim 4,12–16
12 Senki meg ne vessen ifjú korod miatt, hanem légy példája a hívőknek beszédben, magaviseletben, szeretetben, hitben, tiszta életben. 13 Amíg megérkezem, legyen gondod a Szentírás felolvasására, az igehirdetésre, a tanításra. 14 Ne hanyagold el a benned levő kegyelmi ajándékot, amelyet prófécia által kaptál a vének kézrátételével. 15 Ezekkel törődj, ezekkel foglalkozz, hogy előrehaladásod nyilvánvaló legyen mindenki előtt. 16 Legyen gondod önmagadra és a tanításra, maradj meg ezek mellett, mert ha így cselekszel, megmented magadat is, hallgatóidat is.
Bibliaolvasó Kalauz – Kónya Ákos igemagyarázata
Felszólításokat olvasunk, de szó van kegyelmi ajándékról vagy karizmáról, amit a Lélek által, a kézrátétel közvetítésével kapott az ifjú Timóteus. Egyházunk és gyülekezeteink egyik gyengesége, hogy a Lélek erejének nem adunk elég helyet. A kegyelmi ajándékok szerinti szolgálatról pedig teljesen elfelejtkeztünk. Fedezzük fel, mit kaptunk, és szolgáljunk azzal örömmel!
RÉ21 265 RÉ 474
Zsoltárdicséret | 162 | Minden népek örülvén, tapsoljanak
„…ágai nem zöldellnek tovább…” Jób 15
1 Megszólalt a témáni Elífáz, és ezt mondta: 2 Szólhat-e a bölcs, ha tudása légből kapott, és csak keleti széllel fújta fel magát? 3 Érvelhet-e haszontalan beszéddel és semmit érő szavakkal? 4 Te már az istenfélelmet is semmibe veszed, adós maradsz a hódolattal Isten színe előtt. 5 A bűn tanítja erre a szádat, és a ravaszkodók nyelvét választottad. 6 Saját szád nyilvánít bűnössé, nem én, és az ajkaid vallanak ellened. 7 Talán te születtél először az emberek között, és előbb keletkeztél a halmoknál? 8 Talán kihallgattad Isten tanácskozását, és magadhoz ragadtad a bölcsességet? 9 Mit tudsz, amit mi nem tudunk? Ugyan mihez értesz, amire ne volnánk képesek? 10 Ősz is meg öreg is akad közöttünk, jóval idősebb apádnál. 11 Kevésnek tartod Isten vigasztalását és a hozzád szelíden szóló beszédet? 12 Miért ragadtattad el magad, és miért villognak szemeid, 13 hogy szabadjára engeded Isten ellen dühödet, és ily szavakat ejtesz ki a szádon? 14 Hogyan lehetne tiszta a halandó, és igaz ember az, ki asszonytól született? 15 Hiszen még szentjeiben sem bízhat, a menny sem elég tiszta a szemében. 16 Mennyivel kevésbé az utálatos és romlott ember, aki úgy issza az álnokságot, mint a vizet! 17 Tanítalak téged, hallgass rám, mert amit tapasztaltam, azt beszélem el, 18 amit bölcsek hirdettek, nem titkolva azt, ami atyáiktól való. 19 Egyedül nekik adatott ez az ország, és közöttük nem járt idegen. 20 Egész életében gyötrődik a bűnös, az erőszakos ember évei meg vannak számlálva. 21 Minden hang rémíti, ami fülébe jut, béke idején tör rá a pusztító. 22 Maga sem hiszi, hogy elkerülheti a sötétséget, mert fegyver leselkedik rá. 23 Kenyér után bolyong, hogy merre találna. Tudja, hogy nem kerüli el a sötétség napját. 24 Szorongató szükség ijesztgeti, erőt vesz rajta, mint rohamozó király, 25 mert Isten ellen nyújtotta ki kezét, a Mindenhatóval szemben hősködött. 26 Leszegett fejjel rohant ellene, szegekkel sűrűn kivert pajzsával. 27 Mivel zsír fedi az arcát, és háj rakódott a tomporára, 28 pusztulásra szánt városokban lakott, házakban, ahol nem szabad lakni, mert romhalmazzá lesznek. 29 Nem gazdagodik meg, nem marad meg vagyona, és nem hajlik földig a kalásza. 30 Nem kerüli el a sötétséget, hajtásait hőség szárítja el, Isten lehelete messze elsodorja. 31 Ne bízzék hiábavalóságban, mert csalódik: hiábavalóságot kap helyette cserébe. 32 Időnap előtt vége lesz, ágai nem zöldellnek tovább, 33 úgy jár, mint a szőlő, amely ledobja az éretlen szemeket, és mint az olajfa, amely elhullatja virágát. 34 Mert az elvetemültek közössége terméketlen, és tűz emészti meg a vesztegetéssel szerzett sátrakat. 35 Nyomorúságot fogannak, és bajt fognak majd szülni; méhükben csalódás érlelődik.
Az Ige mellett – Kustár Zoltán igemagyarázata
(32) „…ágai nem zöldellnek tovább…” (Jób 15)
Elífáz itt már bűnül rója fel Jóbnak a kifakadását: „A bűn tanítja erre szádat, és a ravaszkodók nyelvét választottad.” (5) Márpedig a bölcsek tapasztalata: aki „adós marad a hódolattal”, aki „szabadjára engedi Isten ellen a dühét” és „a Mindenhatóval szemben hősködik”, az menthetetlenül elpusztul. Elífáz tehát a tűrést és az alázatot tartja az egyetlen helyes magaviseletnek ilyenkor – ahogy Jób még az első két fejezetben viselkedett, és amit a Siralmak könyve is ajánl a szenvedőknek (ld. JSir 3). Ám számos zsoltár mutatja: sem Izráel, sem Isten nem tartotta bűnnek a kifakadó, panaszos imát. A 22. zsoltár egyenesen az Úrnak szegezi a kérdést: „Én Istenem, én Istenem, miért hagytál el engem?” (1), és az imádkozó nem tartja szükségesnek a bűnbánatot. A 88. zsoltár szinte könyörgést sem tartalmaz, csak vádat Istennel szemben, aki rázúdította az imádkozóra a haragját, elszakította barátaitól, és rettentő csapásaival megsemmisíti őt. Mintha magát Jóbot hallanánk, amikor végszó gyanánt ezt mondja: „Nyomorult és beteg vagyok ifjúságom óta, rettegek tőled, tanácstalan vagyok.” (10) Valóban jobb az alázat, mint a vád, a ráhagyatkozás, mint a vádló számonkérés – de a kétségbeesett ima is jobb, mind a dacos hallgatás.
![júli15.](/media/images/juli15..original.png)